Jeg er kureren fra Genève, Herr General.
Det skal afleveres til Herr Manfredi personligt.
For pagten.
For vores børn.
For en ny og bedre verden.
Er De klar til at opfylde pagtens betingelser?
NEW YORK - i dag
Tak, fordi De ringede til Holcroft Associates.
Et øjeblik.
Noel Holcrofts kontor. Det er miss Wilson.
Mr Holcroft er på en byggeplads. Vi kan ikke få fat i ham.
Mr Holcroft? Der er telefon fra Genève i Schweiz.
De siger, det er vigtigt.
Holcroft.
Må jeg få Deres opmærksomhed.
Færgen til Genève afgår nu. Mole nr. 2.
Gå venligst om bord.
Mr Holcroft.
Mit navn er Ernst Manfredi. Vi talte i telefon med hinanden i går.
Tag plads.
Pænt af Dem at komme helt hertil med så kort varsel,
og at gå med til et møde i så usædvanlige omgivelser.
Mr Manfredi. Jeg har et udmærket samarbejde
med Chase Manhattan Bank,
men David Rockefeller har aldrig bedt mig om at flyve 6.500 km
for at møde ham på en færge.
Han er nu så charmerende, David. Synes De ikke?
De sagde i telefonen, at De havde nogle oplysninger til mig,
der var så vigtige, at de ville ændre mit liv.
Derfor undersøgte jeg Dem.
De lader til at være en seriøs og velrenommeret bankmand.
Jeg tog altså et fly, og nu er jeg her.
Jeg har billet til et fly hjem i aften,
så lad os se at komme til sagen.
Det, jeg vil fortælle Dem, drejer sig om Deres far.
Ja?
Jeg mener Deres rigtige far, General Heinrich Clausen.
Det anede mig, mr Manfredi.
Jeg var halvandet år, da min mor og jeg forlod Tyskland.
Jeg kender ikke Clausen. Jeg har aldrig betragtet ham som min far.
Han har intet at gøre med mig, min mor eller mit liv!
Skal vi gå en tur på dækket?
Når man hæver stemmen, tiltrækker man sig opmærksomhed.
Helt roligt. Arm i arm. To gamle venner, der sludrer sorgløst.
Når De har hørt det hele, vil De forstå forholdsreglerne.
Så som hvorfor det havde været uklogt at mødes i banken.
Sig mig...
...hvad ved De egentlig om Clausen?
- Er det nødvendigt? - Det er jeg bange for.
Jo, hans navn var General Heinrich Clausen.
Han var nazist og et finansgeni,
der sammen med andre banede vejen for Hitler.
Andet ved jeg ikke, og det er mere, end jeg har lyst til at vide.
Mr Holcroft... Deres far var en sammensat mand,
og ordet sammensat er langt fra dækkende.
Jeg kendte ham flygtigt i den sidste, frygtelige tid.
Jeg var en ung mand, schweizer, neutral og i lære som bankmand.
Jeg blev sendt ud for at møde Deres far
og føre ham hen til denne færge, hvor visse forhandlinger
mellem ham og min far blev gennemført.
Heinrich Clausen var en af de generaler,
der havde vendt Hitler ryggen.
Han var plaget af skyldfølelse.
Af rædselsgerningerne,
som han selv havde været med til.
Han forsøgte at sone sin synd.
Pengeoverførsler blev standset.
Værnemagtslønninger taget. Millioner blev stjålet.
Der blev oprettet en fond her i Genève i min bank
for at hjælpe dem, hvis liv blev ødelagt, og deres børn og børnebørn.
- Hvad har det med mig at gøre? - De, Clausens eneste søn,
skal være formand for fonden.
De skal træffe alle beslutninger vedrørende fondens midler.
Beklager. Jeg er arkitekt, ikke noget finansgeni.
Giv pengene til velgørenhed.
De ombestemmer Dem må ske, når De hører beløbet.
- Næppe. - Mr Holcroft.
Jeg fortæller Dem, at De har absolut
nå ja, så godt som absolut kontrol, med fire en halv milliarder dollar.
Fire en halv milliard?
Fire en halv million kan jeg forstå, men...
Fire en halv milliard?
Tillad mig at anskueliggøre forskellen.
Der går 60 sekunder på et minut.
3.600 sekunder på en time.
En million sekunder er 12 dage.
Og, mr Holcroft, en milliard sekunder er 32 år.
De sagde så godt som absolut kontrol. Hvad betyder det?
Der er to andre medlemmer af bestyrelsen.
Erich Kessler og Wilhelm von Tiebolts ældste overlevende børn.
Deres faders medsammensvorne i denne fantastiske bedrift.
Beslutninger vedrørende anvendelsen af midlerne træffes af Dem
sammen med de to andre, men De er formand og talsmand.
- Hvorfor skal jeg være formand? - Da pagten blev indgået,
var Deres mor i England, gift med en amerikaner, Richard Holcroft.
De er amerikansk statsborger og hævet over mistanke.
De to andre er børn af nazister.
Ved min mor det her?
Det kan hun umuligt gøre. Det første, der skal gøres,
er at opspore Kessler og von Tiebolts børn.
Det vil tage tid.
Vi aner ikke, hvor de er eller hvad de hedder i d!ag.
Det er ikke til at tro.
Men De vil gerne.
Ja, det vil jeg.
Et brev fra Deres far skrevet til Dem i krige! ns sidste tid.
En time efter, at det kom til Genève,
begik Deres far og hans to kammerater selvmord.
I følge pagten måtte det ikke åbnes før nu.
Som De kan se, er seglene ubrudte.
Berlin. 20. april 1945.
Min søn, min eneste søn,
Det er svært at tro, at jeg skriver til en mand på min egen alder,
en mand, jeg kun har kendt som spæd i moderens favn.
Jeg skriver på engelsk, fordi det er dit modersmål.
I skrivende stund er mit elskede Berlin
en by, der står i flammer.
Det Tredje Rige, som Kessler, Tiebolt og jeg tjente så tankeløst,
er ved at dø.
Hvis din mor er i live, så sig til hende,
at hun havde ret, og jeg tog fejl.
Sig til hende, at jeg forsøger at sone min synd gennem dig.
Men tag dig i agt...
Når du får dette brev, vil der være mennesker
må ske grupper eller ligefrem organisationer, der endnu er ukendte,
som kender til pagten
og vil forsøge at standse dig med alle tænkelige midler.
- Sørg for bilen. - Javel.
Du får brug for både mod og visdom,
men jeg er fortrøstningsfuld.
Jeg er din far. Du er min søn.
Hvor uforstandigt jeg end har handlet,
så håber jeg, historien vil vise, at jeg ikke manglede mod.
Familien Manfredi har været finansgenier i flere generationer.
Stol på dem.
Og stol på sønnerne af Kessler og von Tiebolt,
der drager med mig ud på rejsen til Valhalla.
Det er nu, at du og Kessler og von Tiebolts sønner skal begynde
at rette op på de skader, jeres fædre har forvoldt.
Sådan lyder vores pagt.
Den er ærefuld.
Det er en ærefuld ting, jeg beder dig om at gøre.
Det er din far Heinrich Clausens, sidste ønske.
- Hvad skete der? - Hvem ved?
Verden er fuld af galninge, der skyder på hinanden.
Kan jeg blive kørt til lufthavnen? Der er en, der skal se det her.
Kør.
Ja, ja. Det er hans skrift,
men det betyder ikke, at det er sandt, hvad der står.
Han var en fremragende løgner.
Du håber virkelig, at det er sandt, ikke?
Men der er noget, der ikke stemmer. Slet ikke.
Pengene står i banken. Et gigantisk beløb.
Clausen satte livet på spil for at stjæle dem fra nazisterne.
så de kunne bruges til at... Hvad skriver han? Sone hans synd.
Noel, jeg var gift med manden.
Jeg kendte ham ud og ind. Han kan umuligt have ændret sig så meget.
Jeg kan ikke tro det. Jeg tror det ikke. Jo, han var...
Han var vel en slags geni, men han var gal.
Fanatisk, som alle de andre.
Han troede vitterlig, at han var med til at bygge et tusindårsrige.
Tja... 40 år ud af 1.000 er ikke ret meget, vel?
Jeg trygler dig om ikke at have noget med det her at gøre.
Det, du siger, giver bare ikke mening.
Der står fire en halv milliard dollar i en schweizisk bank.
Min far indsatte dem, så jeg kan bruge dem til at sone hans synd.
Men hvad med de andre? Von Tiebolt og Kessler?
Tiebolt og Kessler var nazister. Hvordan er deres børn?
Dokumentet her kan ikke bruges, før jeg underskriver det,
og selv da kan ingen bruge en øre, før jeg siger god for det.
Jeg er formand og talsmand.
Kessler og von Tiebolt er kun med som rådgivere,
eller for det tilfælde, at jeg ikke nåede at blive 43 år,
- hvilket jeg lader til at være. - Noel.
Dit job. Du er arkitekt.
At forvalte fire milliarder dollar...
Det er et job for et helt liv.
Det er da en god måde at bruge et liv på.
En mand med så mange penge kan gøre meget godt.
Og mon ikke New York kan klare sig uden flere kontorbygninger?
Jeg ved godt, at jeg ikke kan standse dig.
Jeg kan kun trygle dig af hele mit hjerte.
Nej, mor, du kan ikke standse mig,
men jeg elsker dig, så lad være med at prøve.
- Beklager, ingen adgang. - Hvorfor? Jeg bor der.
- Må jeg få Deres navn? - Noel Holcroft. Lejlighed 10D.
Et øjeblik.
- Mr Holcroft? - Ja.
Kom indenfor.
Kriminalassistent Miles.
- Har De været bortrejst? - I udlandet.
- Jeg kom hjem for to timer siden. - De må være træt.
Men der er sket et mord.
Jeg skal ikke opholde Dem,
men kender De tilfældigvis en Peter Baldwin?
Peter Baldwin... Nej, det gør jeg ikke.
- Er De sikker? - Fuldstændig.
De behøver ikke, men vil De kaste et blik på liget?
Måske genkender De ham alligevel.
Hvordan blev han myrdet?
Han blev garrotteret. Meget professionelt.
Mr Holcroft. Mr Sussman ringede fra byggepladsen.
Han er rasende...
Noel? Jeg troede, vi skulle spise middag sammen i aften.
Mr Holcroft. Mit navn er Peter Baldwin.
Det er yderst vigtigt, at jeg får Dem i tale straks.
Ring til mig på St Regis Hotel, så snart De kommer hjem. 753-4100.
Jeg gentager: Det er yderst vigtigt.
St Regis. Godaften.
Må jeg få mr Peter Baldwin? Han bor i værelse 411.
Et øjeblik.
Beklager, mr Baldwin er rejst.
Tak.
Sussman og mr Condon selv har ringet. De mener...
Mr Holcroft. Peter Baldwin igen.
Da De åbenbart ikke er hjemme endnu,
vil jeg forklare mig på den forbandede svarer.
Af hensyn til Deres sikkerhed har vi overvåget Dem.
Det var nær gået galt på færgen. De er i overhængende fare.
Von Tiebolts datter, Helden, bor i London.
De må absolut møde hende.
Hør godt efter.
Min kollega, Leighton, venter Dem på Trafalgar Square
ved Nelsons søjle, kl. 17 lokal tid i morgen
og de næste tre dage. De skal ikke kigge efter ham.
Jeg gentager. De skal ikke kigge efter ham. Han finder dem.
Jeg vil opsøge Dem i aften, men hvis noget går galt,
så tilintetgør dette bånd.
For pokker, Holcroft. Det er Bernie Sussman.
- Hallo? - Miss Wilson.
- De må være udmattet! - Nej, jeg har det fint.
Vil De skaffe mig en plads på det næste fly til London?
Mr Leighton. Så mødes vi omsider.
Skam Dem, mr Holcroft.
De må ikke tale med fremmede. Det kan være usundt.
De fik besked på ikke at kigge efter mig.
I vores branche gør man klogt i at følge reglerne til punkt og prikke.
- Leighton? - Netop.
Kommandør Leighton.
Den britiske efterretningstjeneste.
Undskyld, men jeg er lidt groggy. Jeg går fra fly til fly,
men den anden fyr der... Jeg har set ham før.
Han har fulgt efter mig. Derfor antog jeg, at han var Dem.
Antagelser, mr Holcroft, er,
som vi siger i min branche, roden til alt ondt.
Han var med færgen til Genève.
Der skete et mord, og han...
...strøg lige forbi mig. Han havde blod på tøjet.
Han er som regel mere forfinet.
Her i England hedder han Beaumont.
Han er en af de dyreste lejemordere i verden.
- Hvorfor anholder De ham ikke? - Det ville jeg med glæde.
Men skyderi på Trafalgar Square er simpelt hen ikke passende.
Vi må se at komme videre.
Miss Tennyson, født von Tiebolt, venter os.
Og der er en del skurkagtige typer på færde her.
Heldigvis er de fleste mine folk. Skal vi gå ?
Angående Baldwin. De mødte ham vist aldrig, vel?
- Han var død, da jeg kom hjem. - Stakkels Peter.
Hvor var det kedeligt for Dem. Det er en rystende branche, vi er i.
Jeg er ikke i nogen branche. Jeg skal bare...
Forreste bænk til højre.
Jeg er ikke troende, men hvis jeg var Dem, ville jeg nok sige en lille bøn.
De kan jo også lægge et ord ind for Peter, hvis De synes.
Det nytter ikke noget at ruge over det, vel?
Smut så med Dem.
- Vend Dem ikke om. - Hvad?
De skal ikke sige noget. Lyt bare.
Forholdsreglerne virker må ske fjollede, men de er nødvendige.
Hør her...
For tre dage siden stod jeg 40 etager over New York
og skjulte mig for en gal bygherre. Jeg kan godt sige Dem,
jeg føler mig mere i fare nu.
Så alle forholdsregler er velkomne. Næste spørgsmål?
Jeg ville spørge, om De var fra USA, men det er vist tydeligt.
Jeg er amerikansk statsborger.
Min far var Heinrich Clausen, men jeg hedder Holcroft.
Jeg er britisk. Min far var Wilhelm von Tiebolt.
Jeg hedder Tennyson.
- Kendte De Peter Baldwin? - Nej, men jeg ved, hvem han er.
- De sagde ''kendte''? - Ja, han er død. Han blev myrdet.
Ved De noget om Manfredi og pagten...?
- Er Peter Baldwin blevet myrdet? - Ja.
- Har De søskende? - En storebror, Johann.
- Myrdet af hvem? - Aner det ikke.
Jeg burde snakke med Johann. Hvor kan jeg finde ham?
Vi kan ikke tale her.
- Det var ikke min idé. - De må ikke se på mig.
Jeg møder ikke folk i kirker, men på kontorer eller til frokost.
Jeg må tale med Dem. Kan vi gå et sted hen?
Jeg giver en drink.
Det er ordnet, men vi må ikke gå herfra sammen.
Når jeg går, så rejs Dem. Gå ud ad sidedøren til venstre.
- Gå hen til hjørnet og til højre. - Er det her virkelig nødvendigt?
Det er der nogle meget alvorlige herrer, der mener.
De møder en af dem i aften.
Mr Holcroft.
Kom venligst herhen og sæt Dem ind i bilen.
- Kør. Jeg skal nok vise vej. - Hvabehar?
- Der er rattet. Den er i gear. - Jeg kører ikke bil.
Hvad mener De? Alle kører da bil.
Ikke, hvis de bor i New York.
Trafikken er slem, og det er umuligt at parkere.
De sætter vores liv på spil med Deres inkompetence.
- Ud. - En af mine venner bor på landet.
Det hedder sig, at det er en times kørsel fra 42nd Street.
Det eneste, der er en times kørsel fra 42nd Street er 43rd Street.
Jeg er ked af det, mr Holcroft.
Mit liv er som sagt i fare.
Mr Leighton og andre forsøger at beskytte mig.
Hvis De er i fare, og MI5 beskytter Dem,
hvorfor var de så dumme nok til at lade Dem køre af sted med mig?
Sæt nu, jeg var en af skurkene?
Det ville da have været skrækkeligt ubelejligt.
Det var dog en ufatteligt ubekvem tur.
Vi burde have større biler.
Eller mindre agenter.
Nå , det hører alt sammen med. Ikke noget brok. Ikke noget brok.
Er det bedre?
Meget.
Skal vi gå ind, mr Holcroft?
- Herr Oberst venter. - Hvem pokker er Herr Oberst?
Lederen af den organisation, jeg arbejder for.
Godaften, Herr Oberst.
Må jeg præsentere mr Holcroft?
Jeg beklager meget den måde, hvorpå De blev bragt hertil.
Men fire en halv milliard dollar er
selv under en inflation som denne, en hel del penge.
De aner ikke, hvor ubehøvlede folk kan blive,
når de hører om så mange penge. Så hellere tage sine forholdsregler.
Godaften, Herr Holcroft.
Tag plads.
- Taler De tysk? - Nej.
Nej, selvfølgelig ikke. Hvorfor skulle De det?
Navnet Oberst hentyder ikke til min rang.
Det er et kodenavn, som vi har anvendt i flere år.
- Jeg kan se... - Herr Oberst.
Jeg forsøger at forholde mig i ro.
Men får jeg ikke at vide, hvad jeg gør her, og hvorfor britisk...
Mr Holcroft. Lad mig fatte mig i korthed.
De er her for at jeg kan være sikker på,
at Deres fire en halv milliard ikke bliver brugt
til noget, som jeg ikke kan godkende.
Jeg mener ikke, at pagten omtaler en mr Oberst,
der skal medunderskrive mine checks.
- Hvorfra kender De til det? - Mr Holcroft.
Forestiller De Dem virkelig, at et beløb af den størrelse
kunne stå ubemærket selv i en schweizisk bank?
Jeg kan forsikre Dem om, at hele beløbet
er kendt af det britiske skattevæsen, USAs skattevæsen, russerne...
I hvert fald kender min organisation til det.
Til Deres oplysning:
Jeg er leder af Wolfsschanze.
Vi skal sikre, at Det Tredje Riges rædsler
aldrig bliver gentaget noget sted i verden.
Føj nu en gammel mand, Herr Clausen.
Overbevis mig om, at de ikke er nynazist.
Ja, at De ikke er deres salvede leder.
Og at det enorme beløb ikke bliver brugt til at skabe et Fjerde Rige.
Det er da løgn. Jeg tror ikke mine egne ører.
Jeg hedder Noel Holcroft. Jeg er arkitekt.
Jeg er udenlandsk født amerikansk statsborger,
så jeg kan gøre alt i USA undtagen blive præsident.
- I er så forskruede som min mor. - Overbevis mig nu bare.
Fortæl mig, hvordan De har tænkt Dem at bruge pengene.
Jeg behøver ikke at fortælle Dem noget!
Jo, min gode herre. Det gør De.
Ellers slår jeg Dem ihjel.
Sig det:
Hvordan vil De bruge pengene?
Mr Holcroft... Jeg er yderst alvorlig.
Og De har en pistol. Og den er rettet mod mig.
Og De er lige til den lukkede.
Men jeg må indrømme, at det giver Dem en vis gennemslagskraft.
Først og fremmest...
Øverst... øverst på listen over ting, som jeg ikke vil bruge dem til,
står at grundlægge et nazistparti. Så meget er sikkert.
Jeg vil heller ikke finansiere et nyt design af en Edsel
eller en Broadway-musical
eller barbere mit hoved og give det til Moonierne.
Vil De ikke flytte den pistol? Du gør mig nervøs.
Den hjælper på din formuleringsevne. Fortsæt.
Jeg skal bruge de penge til krigsskadeserstatning.
Det er ret svært at gøre individuelt efter al den tid.
Så jeg vil nok snarere
støtte lægestudier i Israel
eller Polen, hvis jeg får lov.
Jeg... jeg grundlægger universiteter i Afrika.
Jeg ved det ikke.
Jeg har ikke haft tid til at afklare detaljerne.
Det er det, det kostede at sende 15 fyre og en mashie niblick til månen.
Det var en sekser.
En særdeles nyttig kølle, især på en kort par 3.
- Havde De virkelig...? - Godt!
Tag den med ro og gør, som jeg siger.
Hvad skal vi gøre, mr Holcroft?
Hænderne op. Det ved jeg ikke. Det sædvanlige.
Sikken en nazist, hva?
Har en pistol, men ved ikke, hvad han skal stille op med den.
Jeg ved ikke med Wolfsschanze, Herr Oberst,
men Hendes Majestæts tjeneste er overbevist om
at mr Holcroft ikke er nogen ny Fører.
Giv mig pistolen, mr Holcroft.
De er mindre nyttig, hvis De i et anfald af drenget begejstring
kommer til at skyde en tå af.
Tak.
Jeg er også overbevist. De må gerne gå , mr Holcroft.
Miss Tennyson kører Dem tilbage til London.
Farvel, mr Holcroft.
Og undskyld.
Jeg tror, vi tog feil.
Nu er jeg glad for, at vores folk i Genève ikke dræbte ham.
Jo mindre vi taler om Genève, jo bedre. Nu skal han holdes i live,
så han kan føre os til listen.
- Hvor er vi? Hvad gør De? - Battersea. Neden for Albert Bridge.
Og jeg er ved at parkere på en ikke-eksisterende plads.
- Vi stiger ud her. - Hvad?
- Har De en paraply? - Hvor skulle den komme fra?
Det ved jeg ikke. Mænd har paraplyer. De går med dem.
Det er Leightons bil. Han har nok en.
Vil De se i bagagerummet? Det er nok åbent.
- Det er derude. - Ja.
Det er en strandparaply.
Det er en golfparaply. Leighton er en dygtig golfspiller.
Han gik St Andrews i 68 slag, eller det påstår han da. Kom.
Det er afgjort ikke mig.
De ved nok, hvad jeg synes, ikke? Jeg burde få mig en pistol.
Det vrimler med galninge, og de er alle sammen ude efter mig.
Mon De eller Oberst eller en anden kunne skaffe mig en pistol?
Jeg ville gøre det selv, men jeg aner ikke, hvordan man gør.
Jeg vil bare møde Deres bror, Johann.
- Hvornår kan det lade sig gøre? - Det ved jeg ikke.
Han er journalist.
Han skriver gode, men uforståelige artikler
om internationale finanser for The Guardian.
Han er den næststørste ekspert, når det kommer til prisen på pundet.
Hvad det så end betyder.
Det betyder faktisk, at det er svært at finde ham.
Holcroft Boghandel. Det er mig.
Ja, det er mig. Hvem taler jeg med?
Milde himmel... Herr Feldmarschall.
Ja, selvfølgelig.
Ja. Ja, det er klart.
Jo, udmærket...
Der er lige noget, jeg skal klare i butikken først,
men jeg tager det først mulige fly.
Så kommer jeg hen til Dem i morgen, sidst på eftermiddagen.
Jeg er helt enig. Min søn skal standses. Det er klart.
Pokkers! Vi vidste ikke, hvornår De kom,
og nu er ruden dækket af parkeringsbøder.
Jeg får mellem 20 år og livstid.
Sæt Dem ind og hold Dem nede, mens jeg ringer til Johann.
Ringer til Johann? Hvad er der sket?
Hvorfor er det pludselig så nemt at finde ham?
Der er gå et en time, siden vi forlod Herr Oberst. Bilen står her stadig.
Det betyder, at de mener, det ikke er for farligt for Dem at møde ham.
Det tager lidt tid at komme igennem, men tillykke.
Det ser ud til, at De bestod prøven.
- Prøven? Var der en prøve? - Ja.
- Og jeg bestod? - Ja.
- Hvad, hvis jeg ikke havde bestået? - For nu at citere mr Leighton,
så havde det været frygteligt ærgerligt.
- Hvad er det for et sted? - En rideklub.
Johann og jeg er medlemmer.
Vi havde smukke heste i Sydamerika, da vi var børn.
Det var svært at give afkald på dem, da vi kom til England.
Kom, så finder vi noget udstyr til Dem.
- De rider da, ikke? - Miss Tennyson.
Klokken er halv tolv om aftenen.
Jeg rider ikke kl. 23:30.
Ingen rider kl. 23:30.
Jeg vil bare tale med Deres bror. Sig til ham, at han skal sidde af...
Og ved De hvad?
Jeg har altid drømt om at ride kl. 23:30.
- De har da redet før, ikke? - Jo da.
To gange.
Er det her nu også den langsomste hest?
Mr Holcroft. Velkommen til London.
Mr Holcroft, min bror, Johann.
Hør her, Johann, der står en herre i baren.
Han følger efter mig. Jeg hører, at han er lejemorder.
- Det må De meget... - Der er ikke tid til høflighed.
Vi må ud herfra, så vi kan tale sammen.
Hvis vi bliver overvåget, og det er det nok bedst at gå ud fra,
så bør vi opføre os så naturligt som muligt.
Tillad mig at påpege, at det er svært
for en mand i gråt flonelsjakkesæt at opføre sig naturligt,
når han rider midt om natten og venter på at blive beskudt.
Humor under pres. Det sætter jeg pris på.
Hvis jeg sagde noget morsomt,
så var det aldeles utilsigtet.
Jeg har aldrig følt mig mindre morsom.
Skal vi sidde af? De vil nok føle dem bedre tilpas.
- Det er da en begyndelse. - I øvrigt
er hestene et fremragende dække.
De har ret, mr Holcroft.
Vi er i fare, og vi må tale sammen.
Jeg har kendt til pagten, siden jeg var barn.
Jeg kendte hverken beløbet eller mine to fremtidige partnere.
Jeg vidste, at den ene kunne være amerikaner.
I aften har Helden fortalt mig, at Kesslers søn er den tredje.
Det lyder jo fornuftigt.
Skal vi gå lidt med hestene? Lade dem køle ned?
De forstår vel, at når det giver så god mening,
er det, fordi Clausen, von Tiebolt og Kessler var et triumvirat.
Vi skal finde ud af, om Kesslers søn er i live,
og i givet fald, hvor han bor og under hvilket navn.
Det bedste sted at finde ud af det er Centralregisteret i Berlin.
De burde begge flyve dertil i morgen.
- Men hver for sig selvfølgelig. - Hver for sig?
Jeg har været på flugt og skjult mig det meste af mit liv.
Jeg har mere erfaring, end De har.
Kan De huske hotellet på Falkensteinstrasse?
- Schönfahr. - Ikke noget fashionabelt sted.
Men vi brugte det i gamle dage.
Helden giver Dem adressen.
Jeg undersøger, hvad jeg kan, og så ringer jeg til Dem.
Det er umådeligt vigtigt, at De rejser hver for sig.
Ingen af os er i sikkerhed, før pagten er underskrevet.
Nu må De hellere gå.
Der er en bagdør. Helden viser Dem ud.
Ciao.
HOLCROFTS BOGHANDEL
Min butik!
DE FORLADER NU DEN AMERIKANSKE SEKTOR
- Liebchen. - Kors i hytten.
70 D-mark. 80, hvis vi skal bruge et håndklæde.
Jeg har vist råd til et håndklæde.
Velkommen til Berlin, mr Holcroft.
Hjemligt. Meget hjemligt. Det kan jeg godt lide. Jeg mener det.
Det smuldrende puds er ret godt.
Og spejlet over sengen...
- Jeg sover derhenne, ikke? - Jo.
- Det er Johann. - Lad den være.
Hvis det er ham, ringer han tre gange, lægger på, og ringer op igen.
- Hold nu op, Helden. - Det er nødvendige forholdsregler.
Tror De, jeg synes, det er rart at være sådan klædt? Vi er i livsfare.
Der er folk, som vil slå os ihjel.
Værelset her med det smuldrende puds er sikkert.
De spurgte ikke efter vores pas. Vi er helt anonyme.
Hvis det var Johann, så ringer han igen sådan cirka... nu.
Hallo? Det var pænt af dig at ringe.
Det betyder, at jeg kan tale frit.
Det er da løgn. Det kan du ikke mene.
Jeg ringer kl. 11 , din tid. Tre ring, 30 sekunder, to ring.
Tre ring, 30 sekunder, to ring? Det er så...
...en del af det, vi kalder rutinen.
Husk på, at Johann og jeg har levet det meste af vores liv i skjul.
De fleste piger tænkte på deres tøj, men jeg indøvede rutinen.
Brug falske navne, skift værelse hver dag og hotel to gange ugentlig.
Anvend altid udendørs telefonbokse, aldrig private telefoner.
Opringninger må kun besvares, hvis en stadig skiftende kode anvendes.
I lufthavne skal pistoler være adskilt
tromle adskilt fra hæfte, slagstift fjernet og så videre.
Ved ankomst skal de samles hurtigst muligt.
Her er Deres pistol, mr Holcroft.
Lad mig så fortælle Dem om den gådefulde telefonsamtale.
Vi behøver ikke at gå i registeret. Johann har fundet Erich Kessler.
De gætter aldrig, hvem han er.
En genial måde at skjule sig på: Bare bliv en verdensberømthed.
- Er det ikke fantastisk? - Jo.
Jeg har en indspilning med ham, men det er bedre i virkeligheden.
Det var bedre, mine damer og herrer. Meget bedre.
I aften bliver det måske ligefrem rigtigt.
- Mr Holcroft. - Fremragende, Maestro. Virkelig.
Lyden af en applauderende Holcroft. Yderst tilfredsstillende.
Må jeg have lov at præsentere mig?
- Jürgen Maas. - Goddag.
Godt navn til en dirigent, synes De ikke?
Jeg ville have kaldt mig Arturo Toscanini.
Men sådan en var der jo allerede.
Jeg har heller ikke den italienske natur, der hører til Verdis operaer.
Sid endelig.
Lad mig se på Dem.
De er altså datter af von Tiebolt? Og Clausens søn. Fantastisk.
Fantastisk! Fantastisk!
Undskyld mig, jeg er altid lidt overgearet efter en prøve.
Og som De kan se, sveder jeg. Man siger, dirigenter bliver gamle.
Det er al den sveden og viften med armene. Jeg håber, de har ret.
Men krokodiller lever flere hundrede år uden at bestille noget som helst.
Det er ikke til at vide, hvad man skal tro.
Det har været det mest spændende døgn i mit liv.
Først den opringning i går af Jonathan Tennyson fra The Guardian.
Avisen, der aldrig har givet mig en god anmeldelse,
på nær for Beethoven-cyklussen, selvfølgelig.
Han havde fantastisk nyt. Det kom naturligvis ikke bag på mig.
Min mor har antydet det i årenes løb,
men jeg troede ærlig talt, det var en gammel kones vrangforestillinger.
Men det er altså sandt? Er det alt sammen sandt?
Det lader det til.
Men...
Der er desværre altid et "men". Fortæl mig om dette "men".
Der er nogle mennesker, en hel del faktisk,
der vil forhindre mig, og sikkert Dem og Johann,
i at underskrive papirerne og sætte maskineriet i gang.
Min mor er imod det. Hun mener, det er min faders djævelskab.
Og en mand ved navn Oberst er imod det.
Feltmarskal Falkenheim.
En mand ved navn Falkenheim er imod det, fordi han tror
at det er nynazister, eller hvad det nu var.
Han tror, at de er ved at gøre mig til en ny Hitler.
Jeg ved godt, at det lyder helt hen i vejret,
men der har været farlige situationer.
Folk er blevet dræbt.
To i Genève og en i New York.
- Vil De kaldes Maas eller Kessler? - Bare kald mig Erich.
Erich, det er gået meget stærkt, men...
Pengene har ventet i 40 år. De kan vente lidt endnu.
Vi aner ikke, hvad der foregår, men der er et eller andet galt.
Jeg synes ikke, vi skal gøre eller underskrive noget,
før vi ved, hvad det er, der foregår.
Jeg synes, vi skal udskyde det hele.
Vi kan bruge et halvt eller et helt år på at lægge planer
og indhente de bedste råd.
Lad os lade pengene være og bare lære hinanden at kende.
Helden og jeg bør tage det næste fly til London og tale med Johann igen.
De har ret. Men De bør da blive længe nok til at få pusten.
Hvorfor ikke komme til koncerten i aften?
Jeg begynder med Schubert og springer så dristigt til Bartok,
og for at genoprette ordnen, afslutter jeg med Brahms.
- Tak, Erich. Det vil jeg gerne. - Kom endelig.
Og skulle De falde i søvn... er subliminal Schubert bedre end intet.
Ulrich!
Ulrich viser Dem ud. De har ikke nogen bil, vel?
Han prajer en taxi.
Mr Holcroft. Miss Tennyson. Helden.
Jeg har lyst til at omfavne Dem,
men jeg må have et brusebad. Jeg kan ikke selv holde mig ud.
- Vi ses i aften. - Tusind tak.
Jeg svæver.
De har gjort mig til et lykkeligt geni.
Idiot... Klodrian.
Fire personer, en kraftig bil og en bombe...
...og så kan du ikke klare en skrøbelig, gammel kone.
Han er ved at blive et problem, som jeg frygtede.
Hvis du havde klaret hans mor,
ville aftenens begivenheder ikke have været nødvendige.
Men tag mit råd:
Lad det ikke glippe igen.
Det er Skt. Selenas Festival. Hun er helgen og skytsengel
for den ældste og ædleste profession.
Der er optog gennem luderkvarteret og orgie bagefter.
- Tyskland meget smuk, ikke? - Meget.
- De have selskab til orgie? - Han er taget, beklager.
- Hejsa. Jeg hedder Fritzl. - Se, det er Fritzl.
- Hvem? - Fritzl.
Den unge mand, der optræder, som om han kender os. Vær nu høflig.
- Hej, Fritzl. - Hej.
Det er kun for at tjene penge. Jeg vil helst være filminstruktør.
De får os dræbt, mr Holcroft.
Mit navn er Hartman. Jeg er på Deres side.
Gå til hotellet. Det vedkommer ikke Dem.
Det er vanskeligt at holde Dem i live, mr Holcroft.
Hvad er nu det?
En 9mm Browning. Lad mig i det mindste vise Dem, hvordan den virker.
De kan ikke skyde nogen med den.
Fremløbsfjederen sidder forkert.
Så er det klaret.
- Har De set en mand og en kvinde? - Rigtig mange gange.
Nej!
Dernede. Jeg går denne vej.
Nej!
Ned! Ned!
- Han er død. - Er du uskadt?
Vi må ud herfra.
Hotellet.
Nej!
- Nej! - Jeg beder Dem...
Ah gud.
Ah gud...!
Noel, Noel. Der sker ikke noget.
Det må du undskylde, Helden.
Jeg havde mareridt.
Jeg drømte, at...
Det var ikke nogen drøm, var det?
Jeg har lige dræbt en mand, har jeg ikke?
Det er faktisk lige sket.
Ah gud...
Jeg slog ham ihjel.
Noel. Noel, du gjorde det, du var nødt til at gøre.
Du var fantastisk. Du var så modig.
Han ville slå os ihjel, og du reddede os.
Du var modig og fantastisk.
Jeg elsker dig, Noel.
Jeg elsker dig virkelig. Jeg har aldrig mødt en mand som dig.
Så rar. Så modig. Så skør. Så vidunderlig.
Elsk med mig, Noel
Er det ham?
Ja.
- Er du sikker? - Ja, det er ham.
Johann!
Jeg er dum. Jeg troede, at Berlin var sikker.
Dækhistorien var perfekt. Jeg ved ikke, hvordan den røg.
Men nu kan De vel se, hvorfor pagten absolut må underskrives straks.
Fire personer blev dræbt, og min søsters liv var i fare.
Med fire milliarder kan vi opspore disse forbrydere, disse fanatikere.
Jeg har ikke kæmpet og skjult mig i al den tid,
blot for nu at lade Helden blive ramt.
Bør vi stå ude i det fri?
Brandenburger Tor er det mest bevogtede sted i verden.
Vi må tale sammen, Noel.
- Har De mødt Kessler? - I eftermiddags.
Godt...
- Bankmanden, er han til at stole på? - Manfredi? Det tror jeg og min mor.
- Hvad med Oberst? - Aldrig i livet. Manden er gal.
Han udkæmper stadig sin egen, fjollede krig.
Vi kan ikke stole på andre end os selv.
Dem, Kessler, mig og selvfølgelig Helden.
- Vi må til Genève. - Vi kan tage et fly.
Nej, lufthavnen er ikke sikker.
De og Helden må køre dertil ad bagveje.
Jeg tager toget.
Kessler er så godt som usårlig som Jürgen Maas.
Ring til ham fra en offentlig telefon og sig,
at han skal flyve til Genève og møde os der om, skal vi sige tre dage?
Vi må bo på hver sit hotel.
Jeg bor på Royal. Jeg er der onsdag eftermiddag.
Helden kan møde mig der præcis kl. 18 og fortælle mig, hvad jeg skal vide.
Så kan jeg give hende besked til Dem, hvis der er nogen.
Vi tre må ikke tale i telefon sammen.
Ring til Manfredi og sig, at vi vil møde ham for at underskrive pagten
på torsdag, kl. 11 .
- Og Noel... - Ja, Johann.
En sidste ting, jeg er nødt til at vide...
Jeg må vide, om De går helhjertet ind for det her. Gør De det?
Jeg slog en mand ihjel her til aften.
Så er der en ting mere, der knytter os til hinanden.
Også jeg måtte dræbe en. I Sydamerika, for længe siden.
Vi er brødre. Vi er i sandhed brødre.
Den fandens Heinrich Clausen.
Jeg håber, han vrider og vender sig i et særligt Helvede.
Gjorde han ikke skade nok, mens han var i live?
Skal han absolut ødelægge min søns liv fra graven?
Prøv at tage det roligt.
Spørgsmålet er: Kan De overtale Deres søn til ikke at underskrive?
Hvor kan jeg vide det?
Et eller andet sted er der en, som mener, at De kan.
Hvorfor skulle man ellers have forsøgt at dræbe Dem i går?
Ved De det?
Jeg ville ikke have fortalt Dem det.
Det var grufuldt. Min boghandel ligger i ruiner.
Jeg skulle være blevet der, men hvis min søns liv er i fare...
Det var Dem. Det var Deres mand, der reddede mig.
De er utrolig, feltmarskal.
Jeg forstår godt, at jeg var forelsket i Dem som barn.
De var meget smuk.
Men som alle andre piger dengang, var De vild med uniformer.
Min eneste undskyldning er, at jeg var 17, da jeg blev gift med Clausen.
Og han var så flot og frygtindgydende i sin sorte uniform.
Jeg var smigret over at blive kurtiseret af så højtstående en mand.
Hvor er min søn nu?
I går var han i Berlin med von Tiebolts datter.
De kæmpede med pistoler i gaderne. Fire mænd blev dræbt.
Det er muligt, at Deres søn skød en eller flere af dem.
Min Noel... slå ihjel?
Hvor er han nu?
Der er en kæmpestor Mercedes bag os, Noel.
Den har fulgt os knap fem kilometer, og nu kommer den tættere på.
Det er nok bare en anden søndagsbilist.
Men da det på den anden side er tirsdag...
...skulle du så ikke give den gas og se, hvad der sker?
Kan ingen af jer svin tale engelsk?
Jeg troede, engelsk var internationalt.
Jeg troede sgu, I alle sammen lærte det i første klasse.
Mr Holcroft.
Og dig, dit svin, har jeg aldrig troet!
Rolig. Jeg kan forklare det hele.
Vær rar ikke at forsøge noget alt for melodramatisk.
Gudskelov, at det er dig, Lee.
Jeg forstår Deres forvirring. Det har været en frygtelig nat.
Og for stakkels Hartman, selvfølgelig.
Der er vel ikke noget whisky?
Det kan De jo ikke vide, vel?
Tyskerne tager alting så bogstaveligt, mr Holcroft.
Da jeg sagde, De skulle tilbageholdes,
anede jeg ikke, at det ville blive som sidste akt af Götterdämmerung.
Hvis der er whisky, må den være herinde.
I det aflåste skab, vil jeg tro.
Tyskerne er nærige, når det kommer til drinks.
De er faktisk værre end briterne. Skal vi gå?
- Hvordan fanden fandt du os? - Et råd fra en fagmand, mr Holcroft:
Hvis De vil forsvinde, bør De ikke leje bilen med kreditkort.
- Jeg forsøgte at betale kontant. - Hvorfor ville du standse os?
Det var vigtigt. Herr Oberst vil se Dem.
Lige et øjeblik.
Han har en gæst, der er kommet helt fra USA for at tale med Dem.
Min mor?
Umuligt. Vi skal til Genève.
Jeg skal møde Johann på hotellet i morgen kl. 18.
Det er ikke nogen dårlig idé at rejse hver for sig.
Jeg får mr Holcroft til England. Du tager bilen til Genève.
Vi kommer dertil i morgen. Tag Deres kufferter ud af bilen.
Hvis vi skynder os, kan vi være i England til aftensmad.
Goddag. Jonathan Tennyson fra The Guardian.
Mon jeg træffer Herr Oberst?
Herr Oberst taler ikke med journalister.
Hvis han hører mit navn, ombestemmer han sig nok.
- Hvad var navnet? - Tennyson.
Von Tiebolt-drengen? Ventede De ham?
Nej.
- Kender De ham? - Nej.
Men jeg kender til ham.
For to år siden, da vi hørte rygter om pagten,
rekrutterede vi hans søster. En begavet og ærlig pige.
Hun er nyttig, når vi skal bruge et kønt ansigt.
Hun tilbeder sin bror og taler gerne om ham.
Hun aner ikke, at vi bruger hende til at følge hans bevægelser.
De burde fået med farver.
Jeg skulle tale med ham før eller siden. Det er godt, han er her.
En flot mand. Jeg kunne ikke fordrage hans far. En foragtelig mand.
Så vidt jeg ved, er sønnen præcis, hvad han giver sig ud for.
Men på den anden side...
Kom indenfor, mr Tennyson.
De må undskylde, at jeg kommer uanmeldt, Herr Oberst.
Og så midt i frokosten.
Jeg kan gå en tur, mens de spiser.
Nej tak. Deres søster er så at sige et medlem af familien.
Det er De derfor også. Dette er Althene Holcroft.
Althene, må jeg præsentere, Jonathan Tennyson.
Jeg kendte Deres far for tusind år siden, mr Tennyson.
De er altså Noels mor? Det glæder mig.
- Kender De min søn? - Vi har kun lige mødt hinanden...
...men vi bliver gode venner. Det kan jeg mærke.
- Vi var ude at ride forleden. - Ride? Noel?
Sammen med min søster. Han var lidt nervøs, men han nød det.
Jeg vil tro, vi får ham til at springe inden længe.
Frau Clausen...
Det glæder mig usigeligt, at De er her.
Det glæder mig, at det glæder Dem, men jeg hedder mrs Holcroft.
Sæt Dem endelig. Jeg er ked af, at jeg afbrød Dem.
Frau Clausen.
Feltmarskal.
- Her er godt varmt. - Varmt?
Ja, her er meget varmt. Næsten...
Næsten uudholdeligt varmt.
Her er vist alt for varmt til det tykke tæppe, De har om benene.
Senile fjols.
Hvad vil De her?
Jeg hører...
...at De begge er imod...
...at Noel Holcroft underskriver pagten.
Og at De vil gøre alt...
..hvad Deres, heldigvis begrænsede, kræfter tillader...
...for at standse ham.
Fremragende kartoffelsalat.
Har De lavet den, Frau Clausen? Den er lækker.
Et strejf af estragon.
Ikke så sært, at Noel elsker sin mor.
Hold deres fæle, rystende, leverplettede labber fra de knapper
og hold dem i skødet. Så er De en artig feltmarskal.
Rør Dem ikke, Frau Clausen. Og ti stille.
Og så til sagen:
Desværre kan pagten ikke aktiveres
uden Noels underskrift.
Og han underskriver den som planlagt.
Kl. 11, torsdag formiddag.
Derefter vil han, ligesom De...
...blive... overflødig.
Jeg gad vide, De afskyelige, overflødige gamle mand...
...hvor mange andre, der ved noget om listen?
Frau Clausen?
Hvad med Dem?
Forstår De, hvad der foregår?
Eller handler De bare på basis af en forskruet kvindelig intuition?
Jeg vidste, det her ville ske.
Clausen... Jeg kendte ham jo.
De troede, De kendte ham.
Forstår De, hvor inderligt han hadede Dem?
Fordi De forlod ham og tog hans søn med.
Kan De forestille Dem så stærkt et had,
at det kan vente i årevis på at få hævn?
En mand så fuld af had, at han vil ofre sin eneste søns liv.
Hvad...?
Hvad vil De opnå?
Frau Clausen...
Jeg er idealist, ligesom min far.
Ligesom han drømmer jeg om en bedre verden.
Der er gå et 30 år siden Nürnberg.
40 år med det, man kalder oplysning og demokrati.
Og hvad har man opnået?
Mr Truman smider atombomber ned over kvinder og børn,
og det er min far, der efter sin død erklæres for krigsforbryder.
I Jalta sikrer et enkelt pennestrøg
af en senil præsident, at 1/3 af verden bliver kommunistisk.
Europa opfører sig som en sindssyg missionær
og forærer Afrikas rigdom og ressourcer
til de vilde, der dårligt nok kan slå på tromme.
Og så...
...får de tankvogne og våben, der erstatter deres bue og pil.
Og når fryserne kommer, bruges de til at fryse fjenden ned til middag.
Jeg er hensynsfuld nok til ikke at nævne Vietnam.
Overalt i denne fagre nye, demokratiske verden
stiger inflationen i takt med analfabetismen.
Og i USA?
De stemmer på lov og orden, mens de skyder præsidenter,
skolebørn og rockstjerner på åben gade.
Forstår De, verden må ikke styres,
af de skræmte, de uvidende og de svage.
Og takket være min far...
...og takket være Kessler, og takket være Clausen...
...bliver den det heller ikke meget længere.
Listen?
Den liste, De begge var så optaget af. Jo, den findes skam.
I min lomme. En almindelig liste. Enhver journalist kunne have den.
En liste med tusind navne.
Men det er de rigtige tusind navne.
Tusind navne, der vil ændre verden.
Lede svin!
Godt. Lad os se, hvem der har skrevet i gæstebogen.
Jeg troede, han var i Berlin. På vej til Genève.
Hvad med Helden?
Hun skal møde ham i morgen.
Fortæl hende om mordet, men ikke om morderen.
Hun vil næppe gøre det, hvis hun ved besked.
- Men hvorfor? Jeg forstår det ikke. - Listen. Oberst kendte til listen.
Listen? Hvilken liste?
En mand er blevet myrdet, og den britiske regering...
For det første er jeg ikke fra den britiske regering.
Jeg er lige så lidt fra MI5, som De er.
Jeg arbejdede for Oberst.
Stort set samme branche, som afdøde mr Beaumont.
Jeg er som regel på den rigtige side.
De må tage til Genève som planlagt.
Og De må møde svinet.
Når pagten er underskrevet, slår jeg ham naturligvis ihjel.
Eller De kan gøre det... hvis De vil.
Det vil jeg.
Døren er åben.
Du er skøn, Johann.
Og du havde ret.
Han klynker efter sin mor som et andet barn.
Han skriver under uden problemer.
- Aner de ikke uråd? - Nej.
Hold om mig. Hold om mig og sig ordene.
Jeg beder dig, Johann, sig ordene.
Helden...
...min elskede.
Min søster.
Min hustru.
Jeg var i seng med ham. Det var jeg nødt til.
Men jeg lod, som om det var dig.
Min elskede.
Min bror.
Min ægtemand.
Han må have listen på sig.
Have den med sig altid. Noget i den stil.
Vi har ledt overalt.
Den kunne vel være i en bankboks et eller andet sted.
Det er usandsynligt. Yderst usandsynligt.
Værsgo, drik det her. En dråbe af det, der dræbte kæmpen.
Hun sætter livet på spil, og der er ikke noget, jeg kan gøre.
I morgen ved denne tid er pagten underskrevet.
Det vil være frygtelig irriterende, hvis røvhullet har opdaget noget.
- Hvem er det? - Det er mig, Helden.
- Kom ind. - Hej, Lee.
Har du det godt?
- Har du fortalt ham...? - Han var rystet. Dybt rystet.
Han har aldrig stolet på Herr Oberst, men dette...
Han var ulykkelig over det med din mor. Jeg skulle hilse fra ham.
Jeg beskrev det, sådan som du beskrev det for mig.
Ligene og den frygtelige historie med hundene... Han græd.
Det gør mig ondt.
Det gør mig så ondt.
Vi har alle brug for at sørge over vores døde.
Hvad er der, mr Holcroft?
Da jeg fortalte hende det...
...nævnte jeg ikke hunden.
Javel.
Klokken er 11 .
Et historisk øjeblik.
Jeg ville ønske, min far kunne være her i dag.
Et ønske, en drøm.
En heroisk drøm, der blev drømt for 40 år siden
i en brændende by, bliver nu til virkelighed.
- Mr Manfredi... - Ja, mr von Tiebolt?
Kunne vi komme til underskrivningen?
Undskyld, men det er en bevægende begivenhed for mig.
- Min far... - Øjeblikket er stort for os alle.
Virkelig stort. Men jeg har en koncert i aften.
- Jeg giver min Mahler i aften. - Aha, Deres Mahler.
Champagne.
De har ret. Lad os komme videre.
Mr von Tiebolt, vil De være så venlig at underskrive
nederst på denne side.
For vores far,
Wilhelm von Tiebolt.
For min far, Erich Kessler.
Ingen skål, Noel?
For min far, Heinrich Clausen.
Miss von Tiebolt, de herrer... For pagten.
Pagten.
Øjeblik. Hvad pokker er nu det her?
Jeg har indkaldt til pressemøde. Glemte jeg at sige det?
Undskyld, Noel, men jeg tror, det er en fejltagelse.
Vi har ikke lagt planer. Vi har ikke formuleret en udtalelse.
Som journalist vil du vel forsvare folks ret til at blive informeret?
Naturligvis... Naturligvis.
Men når vi ikke har noget at erklære, er det da absurd.
Det er for tidligt. Det må standses. Hvad mener du, Erich?
Jeg er god til pressen.
Jeg taler om menneskeheden og sultende børn.
Vi poserer for fotograferne og går videre som planlagt.
- Godmorgen, mine damer og herrer. - Godmorgen.
Mit navn er Noel Holcroft, og min far var General Heinrich Clausen.
Jeg har en yderst vigtig meddelelse.
I morges blev en pagt, der blev indgå et i krigens sidste dage
af Heinrich Clausen, Erich Kessler og Wilhelm von Tiebolt,
underskrevet af deres tre ældste sønner:
Jonathan Tennyson.
Jürgen Maas.
Og mig selv.
Vi har fået overrakt en sum
der i årenes løb er blevet til fire en halv milliard dollar.
Hvor meget?
- Fire en halv milliard. - Pund eller dollar?
- Dollar. - Hvad?
- Ved De, hvordan de skal bruges? - Ja, det gør jeg.
De skal bruges af os tre til at virkeliggøre vores fædres ønsker.
Det går jo fint. Han har deres opmærksomhed.
Idiot! Kan du ikke se, hvad han gør? Fatter du ikke, at han ved det?
- Helden... - Han ved intet. Intet!
Han løj hele sit liv,
og nu lyver han fra graven.
Det, jeg underskrev i formiddags, var ikke blot en pagt...
- Det var min egen dødsdom. - En dødsdom?
Jo.
Hvad mener De med ''dødsdom''?
Jeg skal nok forklare det.
For to dage siden blev min mor myrdet på grund af dette dokument.
Seks andre er blevet dræbt.
Og jeg står her kun i dag,
fordi jeg ikke måtte dræbes, før jeg havde underskrevet.
Og nu, hvor jeg har underskrevet, ville en passende ekspedering af mig
sørge for, at Clausen, Kessler og von Tiebolts virkelige ønske,
en genial plan, som min far undfangede for 40 år siden
kunne føres ud i livet.
Netop. Vent lige lidt. 0jeblik.
Det er en blændende ide. Den er fantastisk enkel.
At forene alverdens terroristgrupper
i en sammenhængende, overvældende styrke
for at skabe international krise og politisk kaos.
Med fire milliarder dollar i ryggen
og godt lederskab, vil de kunne sprænge ti fly i luften om ugen,
dræbe enhver leder, hvor som helst,
vende enhver religion, race, farve og trosretning mod hinanden,
iværksætte blodig opstand i en hvilken som helst by, når som helst.
Indtil verden bliver opslugt af en tilstand af anarki og panik.
Klar til en ny, stærk leder,
der kan genoprette orden og overtage roret.
Og den leder er allerede udpeget.
Jeg skal nok sige det.
Han, Johann von Tiebolt, er blevet oplært til dette siden sin barndom.
Han har også navnene på samtlige terroristledere i hele verden.
Johann, hvis du gør noget dumt nu, er det ude med os!
Så er alt tabt!
Johann!
Her er listen.
Årsagen til alle drabene.
...milliarder dollar i ryggen
og godt lederskab, vil de kunne sprænge ti fly i luften om ugen,
dræbe enhver leder, hvor som helst,
vende enhver religion, race, farve og trosretning mod hinanden,
iværksætte blodig opstand i en hvilken som helst by.
Sluk nu, for guds skyld! Jeg holder det ikke ud.
Johann!
Nu bliver alt godt, ikke? Sig, at det nok skal gå.
Det skal nok gå.
Det bliver anderledes.
Jeg elsker dig. Jeg elsker dig så højt.
Vi kunne jo blive gift.
- Det behøver vi selvfølgelig ikke. - Var det et led i planen?
At vi blev gift?
Det kan ikke kaldes en plan, jeg har kendt dig i mindre end en uge.
Det kunne da have været rart.
Kunne have været?
Så længe det varede. Men hvor længe skulle det vare?
Et halvt år?
Et år?
Fem år havde nok været bedst,
men så længe kunne I ikke styre jeres folk.
Hvad taler du om?
Og hvordan skulle det være sket?
Et hjerteanfald?
Fredeligt, mens jeg sov? Eller på gaden?
Man kan få så raffinerede ting nu om dage.
En mand bliver tilfældigt prikket af en paraply i undergrundsbanen.
To timer senere får han en voldsom hjerteinfarkt og dør.
Var det planen?
- Troede du, det blev så nemt? - Noel...
Troede du ikke, jeg vidste, at bortførelsen var fup?
Da vi elskede, troede du da, at jeg troede, du mente det?
Ja.
Ja?
Troede du virkelig, at jeg var forelsket i dig?
Ja.
Du havde ret.
Jeg vidste det ikke.
Men i går aftes fortalte du mig det selv.
Hunden.
Jeg vidste det med det samme.
Da ordene kom ud ad min mund.
Det værste ved det hele er...
...at jeg var forelsket i dig.
Det er jeg stadig.
Hvis det er sandt, kan vi måske...
Du kan ikke skyde nogen med den her.
Jeg gjorde det samme ved fremløbsfjederen, som du gjorde...
...da du gav mig den i Berlin.
Nu virker den.